2019.
PROGRAMTERV / LETÖLTHETŐ ANYAGOK
Téli tábor Ausztriában
Lungaui sírégió, Mauterndorf
Mottó:Nem hinném, hogy bárki is belekóstolt volna az igazi életbe, amíg nem volt síléc a lábán.Andrew Irvine
Letöltés / 2019. év szösszenetei
![](images/_letoltesek_q0wu754b.gif)
PROGRAM
Utazás; Síelés; Esti vircsaft; Utazás
FOTÓALBUM
BESZÁMOLÓ, EMLÉKEZTETŐ, SZÖSSZENET
Sí tábor a túrázó
szemszögéből
Lejegyezte Tisztaszívű és LelkűPublikálásra kerül a Csapat honlapján 2019. 03.06-án
Ha csak
másodszorra is, de sikerült kijutnom a csapattal Ausztriába. Az első meglepetés
a gyülekező helyen – Remeteségi pihenő parkolója – ért, ahol nem más ücsörgött
az autójában, mint Veszelka, személyesen. Miután röviden (08.10-től 08.46-ig) összefoglalta,
hogy anno miként nyeste szét a száját, stb. részeit a síléc, elmondta, hogy
igazából Pintér Lacira vár, mert Laci hozza a paci balzsamját. Így, ha
áttételesen is, de Elnök Úr is bekerült a csapatba, amelynek főleg az utolsó
napokban rendkívül hasznos tagja volt. Ekkor került ugyanis elő leggyakrabban a
róla (is) elnevezett balzsam.
Sima utunk
volt, a konvojt Ocsó vezette fel. Ugyanakkor egy olyan trükköt mutatott be az
autópályán, amin azóta is csodálkozom. Az első helyről ugyanis észrevétlenül
mögém került, holott én zártam a sort. Már mondtam is életem párjának, milyen
figyelmesen jelzi a Főnök, hogy ezen a helyen kell letérni, de kiderült, hogy
csak elnézte a lejárót, és így került a csapat oldalába.
Jó ütemben
érkeztünk a szálláshoz, ahol a kedves házi mami fogadott minket. Nagyon
kedélyesen mondott valamit, de a tájszólása és a hiányzó fogsora miatt elég sok
dolog kimaradt. Az elején tisztáztuk, hogy a 8 főnek készen vannak a szobái.
Ekkor kérdeztem rá Szabó Joe elhelyezésére. Elég értetlenül nézett, és váltig
bizonygatta, hogy a 8 fő szállása van rendben. Hiába mutattam fel eredetben
Józsit, váltig bizonygatta, hogy Szabóéknak nincs szoba foglalva. Végül az
írásos megrendelő segített, amin – és később a számlán is – névként ennyi
szerepelt; „József”. Így már minden(ki) a helyére került.
Hogy kissé
megjárassuk a lábunkat, tettünk egy rövid sétát a tőlünk nem messze lévő
központban. Ekkor derült ki, hogy itt nem csak én nem voltam még, de a többiek
sem, így magamnak tudtam be azt a sikert, hogy a csoport tagjai megtudták, hová
járnak évek óta. Mindenki rácsodálkozhatott a falucska házaira, éttermeire,
templomára és a várra. Én balga azt hittem, hogy ezzel a nap nehezén túl
vagyunk, de nem. Ekkor kezdődött egy igen magasröptű, és igen hosszadalmas
polemizálás a síelni tervezők között arról, hogy milyen bérletet vegyenek.
(Hány napos, hány pályára érvényes, stb.) Legyen az elég, hogy a variációk
száma közelített a végtelenhez. Amikor már-már konszenzus alakult ki, akkor megint
jött egy régi/új felvetés. Ezek a mondatok általában a „de, mi lesz ha”
bevezetővel indultak. Tekintettel arra, hogy nem értettem pontosan miről
beszélnek, és nem is érdekelt, nyugovóra tértem.
Másnap reggel
a síelők gyorsan elhúztak, gondolom, nehogy kihűljön a hó. Mi kissé később
eredtünk nyomukba. Verbálisan aktív dolog lehet ez a síelés, mert amikor
odaértünk, akkor éppen arról beszélgettek, hogy melyik pálya milyen minőségű,
vagy valami ilyesmi. Szerintem ez nekem is menne. Mármint, hogy beszéljek a
pályákról. Közben az is kiderült, hogy Pintér Laci izgalmi állapotban
színtévesztő, ugyanis a fekete pályát (később is) más színűnek látta, és
örömmel csábította erre a többieket is, akik később – felismerve a helyzetet – kissé
lefehéredtek. Viszont így olyan is „felavatódott”, mondhatni elvesztette a
szüzességét, aki magától biztos valamilyen divatosabb színű pályán jött volna
le.
Maga a síelés
nem nagy kunszt. A nagyobb része az előzetes dumából, a közbeni ácsorgásból és
az utólagos mesélésből áll. Az esti beszámolókat hallva, utólag is elnézést
kérek az összes horgász barátomtól, akiket azzal gyanúsítottam eddig, hogy
füllentenek. Meg kell állapítanom, sehol nincsenek a síelőkhöz képest. Kétszer
kontrolláltuk a sporttársakat. Egyszer Obertauernben, ahonnan kemény ám a
lesiklás. Fel is csatoltak, majd lejjebb ereszkedtek a 78 méterre lévő
vendéglőig, mondván, pisilni kell. Hát ez nekem is ment volna, illetve ment is,
csak léc nélkül. Máskor megleptük őket egy másik pályánál, de hiába vártunk. „Kiderült”,
hogy éppen akkor nem balról, hanem jobbról csúsztak. Esténként aztán fény
derült arra is, hogy az átlagsebesség 107,6 km/h volt, és mindenki több sok tíz
kilométert síelt. Már vártam, mikor újságolják, hogy valaki felcsúszott a fekete
pályán, de kiderült, hogy ehhez hasonló is történt, csak araszolva. Szóval jó
sport ez, főleg ha van hallgatóság.
A csapat
ortodox része – ha már természetjáró szakosztály – ragaszkodott a túrázáshoz,
Sok szép helyet jártunk be Salzburgtól kezdve Hallstatton át a különböző kis
falucskákig és hegycsúcsokig. Összesen 1500 kilométert autóztunk. Túrázókhoz
méltóan meghódítottuk azokat a magaslatokat ahová felvonó vagy ilyesmi
közlekedett, betértünk az éppen nyitva tartó műemlékekbe és vendéglátó ipari egységekbe,
napoztunk a hütték padjain. Megettük, amit megkívántunk, és bevásároltunk az
egyébként már érkezésünkkor zárva lévő sörgyári shopban (is). A turista előtt
nincs akadály…
Esténként
aztán összejött a két különítmény.
Ocsó előre
kijelentette, hogy nem tervezünk közös főzést. Nem is terveztünk, de a lányok
azért összedobtak egy párszor egy kis lelket melengető nagy fazéknyi levest,
előkerültek a rövid és a hosszabb italok, meg az otthoni étkek, amik
külön-külön is feldobták az amúgy sem letargikus hangulatot. Igazából ekkor
értesültünk a síelők aznapi teljesítményeiről, és terveztük meg a két csapat a
másnapi programjait.
Figyelem!
Ocsónak
megmutattam a szösszenet tervezetet, aki a lelkemre kötötte, hogy az alábbiakat
rá hivatkozva mindenképpen tudassam a tagsággal. Szóval,
„a lányok remekül síeltek. (Zsuzsa, Anna és Tünde) Naponta 25-35 km-t síeltek. Lesiklottak az Ainek 2.200 méter magas csúcsáról az A-1 pályán (6 km hosszú és közben 1050 métert lejt), a Speiereck 2411 méter magas tetejéről, és az Obertauern 2381 méter magasan lévő Zehnerkarspitzéről. Képesek immáron bármely színű pályáról lesiklani! Szép volt lányok!!!! „ (Idézet vége.)
Mindehhez még
annyit, hogy ezeken a csúcsokon mi is jártunk, és sokkal hamarabb értünk le,
mint a síelők. Plusz több „A” jelű pályán is voltunk nem csak az A-1-en, de ne
vitassuk el az eredményeiket. Tegyük hozzá, szinte végig nagyon klassz volt az
idő, ami a síelőknek is jól jött. Így – a bérlet maximális kihasználása mellett
– minden egyes nap tudtak csúszkálni, amire elmondásuk szerint eddig nem volt
példa. Igaz, eddig én sem voltam velük.
Összességében
nagyon jól éreztük magunkat. Köszönjük Jánosnak a szervezést.
A tiszta
szívű és lelkű.
![](images/042.png)